Salivkörtlar+och+saliv

=Instuderingsfrågor samt gamla tentafrågor; salivkörtlar och saliv=

**Beskriv hur saliv bildas och utsöndras i parotiskörteln.**
Svar: Salivsekretionen är en energikrävande process som stimuleras av en mängd olika reflexer. Salivsekretioer efter att sensoriskt inflöde når salivationscentrum i hjärnstammen. Salivsekretion utöver den spontana, alltså från vilosekretion till maximal sekretion utlöses av impulser i det autonoma nervsystemet. Vid salivsekretion svarar det autonoma nervsystemet på stimuli från framför allt munhålan. Sekretionen kan initieras av kräk- och esofagealreflexen, av tuggning, smak, temperatur, doft och smärta. Då glandula parotis stimuleras kommer transmittorsubstans från de sympatiska och parasympatiska nerverna att frisättas och binda sig till receptorer på den acinära cellen. Vidare sker en kedjereaktion i salivkörteln och primär- samt sekundärsaliv bildas.

Reaktionen börjar med att de intracellulära budbärarna kalciumjoner (Ca2+) frisätts från intracellulära depåer och de strömmar dessutom in i cellen. Den ökade kalciumjonkoncentrationen i cytoplasman öppnar kanaler för kaliumjoner (K+) som strömmar ut från cellens basolaterala delar och för kloridjoner (Cl-) (aktiv transport) som lämnar cellens apikala del för att hamna i lumen. Kloridjoner i acinära lumen drar till sig ett likvärdigt antal natriumjoner (Na+) (passiv transport), som från interstitiet når lumen via passage mellan de acinära cellerna. Den ökade koncentrationen i lumen av kloridjoner och natriumjoner utövar osmotisk dragningskraft på vatten, som från interstitiet når lumen paracellulärt och möjligen också genom passage tvärsigenom de acinära cellerna. Den osmotiska processen leder alltså till att vatten drar sig mot salivkörtelns lumen och den s.k. primärsaliven bildas, den är nu en isotonisk lösning (isotonisk i förhållande till plasma). I acinusdelen sker också utsöndring av ett antal andra elektrolyter, både aktivt och passivt, samt av ett stort antal proteiner som t.ex. ptyalin och/eller mucin. När vätskan sedan färdas vidare genom salivkörtels gångsystem modifieras saliven och den går över från primär till sekundär. I de s.k strierade gångarna reabsorberas Cl- och Na+. Kalium och bikarbonat/HCO3- frisätts (Na+ byts mot K+ ). Detta tillsammans med det faktum att gångsystemets lumensida är impermeabelt för vatten medför att sekundärsaliven blir hypoton vid sekretion.

Var bildas proteiner och hur hamnar de i saliven?
Svar: De flesta makromolekyler som utsöndras i saliven syntetiseras i acinuscellerna. Några proteiner läcker ut mellan cellerna från kroppsvätskor, dock i små mängder. Proteinsyntesen och proteinsekretionen i salivkörtlarna liknar den i andra sekretoriska körtlar. Proteinsyntesen sker i ribosomerna i det endoplasmatiska retiklet. De proteiner som ska utsöndras någon gång i framtiden märks med en signalpeptid. Detta gör att proteinkedjan kan transporteras in i golgiapparaten som fungerar som ett lager. Där avskiljs signalpeptiden och proteinerna modifieras på olika sätt.

I cellens luminala del bildas nu s.k kondenserade vakuoler som i ett mer moget stadium kallas sekretionsgranula och innehåller de proteiner som ska utsöndras. Dessa granula innehåller höga halter av kalcium som fungerar som ett slags bindemedel (kalciumjonen är tvåvärd och kan bilda en brygga mellan två makromolekyler). Genom att de ämnen som ska utsöndras, t.ex. enzymer med nedbrytande effekt, ligger inneslutna i en membran kan de inte skada cellen. Vid stimulering förs sekretionsgranula upp mot lumen och dess membran sammansmälter med cellens, varefter innehållet kastas ut i lumen (exocytos). Om ingen utsöndring sker förstörs granulae inom två dygn.

Signalsubstanserna noradrenalin (sympatikus) och acetylkolin (parasympatikus) är de signalsubstanser som verkar på de acinära cellerna. Proteinsekretion till saliv medieras oftast av nervstimulering av sympatikus.

Det sker via β-adrenergiska och till viss del α- adrenergiska receptorer som agerar via intracellulärt cykliskt adenosinmonofosfat (cAMP). (cAMP fungerar som en andra budbärare (second messenger) för funktionen av ett antal hormon. cAMP verkar genom att aktivera (fosforylera) specifika proteiner (kinaser) och deltar i många viktiga cellfunktioner.)

Inte alla proteiner utsöndras på detta sätt, ett undantag är sekretoriskt IgA. Det är den huvudsakliga antikroppen i saliv och förs med aktiv transport över acinära och duktala celler via transportprotein som kallas polymerisk immunoglobulin receptor (pIgR). IgA produceras av plasmaceller som finns i körteln och binder till pIgR

Vad menas med synergieffekt i samband med salivkörtlarnas nervreglering?
Centrala nervsystemet förstärker respektive hämmar reflexbågen. Både sympatikus och parasympatikus utlöser sekretion, och tillsammans är de synergister. Parasympatisk aktivitet mångfaldigar dessutom körtelns blodflöde. De samarbetar och kompletterar varandra. De hämmar ej varandra. Saknas den ena stimuleringen kommer den andra att försvagas.

Beskriv olika effekter som kan ses hos en person med nedsatt salivsekretion.

 * Matthet och torrhet på slemhinnan
 * Erosionsskador
 * Högre förekomst av atypisk karies
 * Svamp på tungan
 * Tungan kan få en blank yta och kan vara fissurerad och eller rodnad.
 * Torra och spruckna läppar.

Hur kan man öka salivsekretionen?

 * Stimulering via tuggning och smakämnen (sugtablett och tuggummi).
 * Sura smaker ger större stimulans än andra smaker. Tuggmotstånd = bra
 * Doft kan påverka sekretion av glandula submandibularis.
 * Substanser som ökar sekretionen. Ett läkemedel med systemeffekt, Salagen (aktiv substans pilokarpin), finns för svår muntorrhet efter strålbehandling mot huvud- och halsområdet och vid Sjögrens syndrom, men biverkningarna är många. Salagen kan endast förskrivas av läkare. Pilokarpin stimulerar muskarinreceptorer (parasympatikus) vilket leder till stimulering av den acinära cellen.

Hur påverkar blodflödet salivsekretionen?
Minskat blodflöde ger minskat salivflöde.

Vad menas med det vi i dagligt tal kallar saliv och hur skiljer sig innehållet i den saliven från det sekret som utsöndras från salivkörtlarna?
Med blandsaliv avses den vätska som ansamlas i munhålan och som är sammansatt av exokrina bidrag från de stora salivkörtlarna (parotis, submandibularis och sublingualis) och de små salivkörtlarna. Dessutom innehåller blandsaliv gingival vätska och celler från munnen samt mikrober. Blandsaliv innehåller bakterier, leukocyter, döda epitelceller + sekret från salivkörtlarna (vatten). I körtlarnas sekret finns det mer än 99 % vatten, 0,1-0,2 % proteiner 0,005 % elektrolyter.

Vad kallas MUC5B och MUC7 med ett gemensamt namn? Vad heter de i äldre litteratur? Vad har de för funktion? (5p)
De kallas muciner och kallades tidigare för slemämnen. Muc5b är ett stort glykoprotein med flera egenskaper, varav en central är att binda vatten, vilket påverkar salivens konsistens. Muc7 är en mindre molekyl som binder ospecifikt till olika mikroorganismer. Genom sin vidhäftningsförmåga till olika mikroorganismer är även dessa molekyler viktiga för försvaret i munhålan.

Namnge de stora och de små salivkörtlarna och beskriv hur sekret från körtlarna skiljer sig åt.

 * De majora är:** glandula parotis, glandula sublingualis och glandula submandibularis. Glandula parotis avger ett vattnigt proteinrikt sekret från serösa celler. Glandula submandibularis avger ett seromuköst, blandat sekret. Glandula sublingualis avger ett slemaktigt sekret med hög viskositet från mukösa celler.


 * De minora** kallas också accessoriska och döps efter var de är belägna, till exempel linguala, buccala, labiala, palatoglossala och palatala. En speciell typ av accessoriska körtlar är von Ebners körtlar. De är serösa till skillnad från alla andra accessoriska som är mukösa.

Generellt ger de majora körtlarna sekret som innehåller mer protein/glykoprotein, enzym, fosfat, kalium och bikarbonat och det är rikligare och vattningare. De minora körtlarna producerar sekret som innehåller mucin och har högre viskositet samt är rikt på IgA. Denna typ av sekret smörjer och skyddar den orala slemhinna. De minora körtlarna producerar en typ av mucin som heter 5B och och som är ett stort glykoprotein med förmåga att binda vatten. De serösa acini producerar i stället en typ av mucin som heter 7 och som har en annan struktur.

Saliven skiljer sig åt därför att de har olika funktion i kroppen och produceras på olika sätt av olika typer av celler (serösa/mukösa) och svarar på olika typer av signaler. De minora körtlarna svarar endast på signaler från det parasympatiska systemet, medan de hos de majora förekommer synergi mellan signaler från sympatikus och parasympatikus. Hos de majora körtlarna är salivsekretion reflexutlöst med det hos de minora förekommer salivsekretion spontant, kontinuerligt och utan att vara reflexutlöst.

Vad menas med vilo- respektive stimulerad saliv och hur skiljer de sig åt vad gäller ursprung och innehåll?
Vilosaliv domineras av de små körtlarna, av submandibularis och sublingualis och frigörs spontant. Det är segt och slemmigt. Det påverkas av dygnsrytm, årstid (mindre på sommaren) och kroppsställning (mer stående).

Stimulerad saliv frigörs som ett svar på en aktiv impuls t.ex. tuggning och förtäring. Utsöndras från parotiskörteln och de minora körtlarna. Den är mer serös och vattnig och innehåller bikarbonat (HCO3-) för bidrag till buffert och remineralisering.

Parotis Sublingualis/Submandibularis Minora Vila 20 % 70% 10 % mukös Stim 70 % 20 % 10 % seröst

**Ange minst 5 faktorer som kan påverka genomflödet av saliv samt hur intag av föda kan stimulera salivutsöndringen.**

 * Dygnsrytm, årstid, kroppsställning, sjukdom (HIV, AIDS), medicinering (antikolinerga medel), blodflöde, uttorkning, svält, intag av föda.
 * Intag av föda stimulerar från smak och från mekanisk stimulering vid tuggning. Varm mat stimulerar mer än kall.

**Ange 3 buffringssystem i saliv samt vilket som anses vara det viktigaste och varför det är det.**

 * Kolsyra – bikarbonatsystemet är det viktigaste eftersom HCO3- ökar vid stimulering t.ex. då vi äter och bakteriers syrabildning ökar framförallt saliv från parotiskörteln. Buffrar och sänker pH.
 * Fosfatsystemet framförallt vilosaliv
 * Proteiner: viss effekt vid lågt pH (4 – 4,5) kan bilda H+ och vara buffrande.
 * Urea (från blodet) bildar ammoniak höjer pH.

**Man kan ha riktmärken för salivens sekretionsvärden. Ange värden för normal, låg och nedsatt sekretion av vilosaliv resp. stimulerad saliv.**
normalt > 0,25 lågt 0,1 – 0,25 mkt lågt < 0,1
 * Vilosaliv**

normalt > 1 lågt 0,7 – 1 mkt lågt < 0,7
 * Stimulerad salivation**

===Saliv har flera skyddade funktioner såsom buffring, remineralisering och att motverka mikroorganismers (bakterier, virus och svamp) etablering och tillväxt i munnen. Ange 2 salivkomponenter som är involverade i respektive funktion och hur de verkar.===


 * Buffring: t.ex. syror bildade av bakterier då vi äter framförallt organiska substanser. Framförallt oorganiska substanser. Främst i parotissaliv.
 * Bikarbonat – ökar vid stimulering (ex tuggning) → pH höjs igen
 * Urea bryts ner från ammoniak HÖJER PH:t? fosfater kan binda H+ framförallt vilosaliv remineralisering kan reparera emalj efter en syraattack som gett nedbrytning (demineralisering) av emaljens ytskikt. Saliven är övermättad med tanke på kalcium och fosfat.
 * Om pH sjunker → Ca & P frisätts → ökar i koncentration → pH stiger
 * Fluor kan ta OH- plats!


 * ** Antimikrobiella ** : många salivkomponenter har förmåga att binda upp (framförallt organiska) eller på andra sätt (framförallt oorganiska) förhindrar att t.ex. bakterier och svamp kan etablera sig i munnen och i kroppen. Många kan påverka och förhindra bakteriers livskraft (vitalitet).
 * ** Mucin **, glykoproteiner som finns i saliv och som smörjer och skyddar mot kemisk och mekanisk påverkan i munnen. Sekretoriskt IgA, som består av två sammanlänkade IgA-molekyler, är antikroppar som hjälper immunförsvaret att bekämpa bakterier och virus. De finns i saliv och har en antibakteriell verkan. Lysozym, ett enzym som kan lösa upp mukopeptidlagret i vissa bakteriers väggar och sålunda döda bakterien; lysozym förekommer i salivet.
 * ** Lysozym ** – enzym som bryter ner bindningen i bakterier cellväggar
 * ** Histatiner ** – protein som bla kan motverka candida kan även förhindra tillväxt av bakterier som tex S mutans och P Gingivalis

Andra viktiga funktioner är att fukta, smörja och rengöra munnens slemhinnor och tänder. Beskriv hur dessa funktioner kan ske och ange salivkomponenter som är involverade i dessa funktioner.

 * Fukta/smörja – vi kan tala, tugga och svälja utan friktion (organiska komponenter). Via muciner och glykoproteiner PRP.
 * Rengör slemhinnor tänder, sköljer bort matrester och syra från munnen motverkar karies och dålig smak.
 * Buffring via bikarbonat, fosfat och proteiner. Skyddar mot demineralisering via muciner, Ca2+, fosfor och fosfoproteiner.

**Vad menas med samlingsnamnet agglutiner?**
Det är ett seröst glykoprotein från parotiskörteln (PS agglutin). Det är antibakteriellt och aggregerar många olika orala bakterier (sopgubbe). Skyddar mot vävnadsskador och infektioner (implicerad i cancer). Makromolekyler (HMN glykoproteiner främst) som kan binda upp och klumpa ihop bakterier som vi sedan sväljer ner.

Ex på agglutiner: IgA, lyzoenzym, muciner, agglutinin (från parotiskörteln – ps agglutinin)

Vad menas med AMP och vilka funktioner kan AMP ha?
AMP är små protein som dödar bakterier genom att ta sönder deras cellmembran. Antibakteriella peptider t.ex. bariska histatiner och defensiner (från epitelceller). De är antibakteriella och kan binda till bakteriers produkter (enzymer, ytstrukturer) och därmed förhindra retning av immunförsvaret. De kan alltså motverka bakterier svamp och virus. Triggar ej resistens som antibiotika gör. De har dessutom flera angreppspunkter mot bakterier.

Vad menas med muciner?

 * Ett slemämne (glykoproteiner). De är agglutiner och de binder till epitelceller och till tandytan.
 * Skyddar slemhinnor och tänder (mot mekanistisk och kemisk påverkan).
 * Håller slemhinnan fuktiga
 * Verkar smörjande
 * Antibakteriella (agglutinerar)

Minor saliv är rik på muciner. Inget mucin i parotiskörteln. Minort saliv är rikt på sIgA.

**Beskriv hur minora respektive majora salivkörtlar är uppbyggda, skillnad i saliv och innervation.**
De minora körtlarna kallas också för accessoriska. Det finns uppskattningsvis mellan 450 och 750 stycken hos en människa. De är ca 1-2 (vissa källor säger upp till 5 mm) i diameter och till skillnad från de stora körtlarna har de inte en kapsel av bindväv, utan är endast omgiven av den. De är till största del mukösa, undantaget är de så kallade von Ebners körtlarna. Von Ebners salivkörtlar är serösa och finns på tungans bakre del intill de vallformade tungpapillerna (papillae vallatae). Det saliv som von Ebners körtlar utsöndrar innehåller nedbrytande enzym och proteiner som kan ha att göra med funktion och perception av smak.
 * Minora salivkörtlar**

Minora körtlar består av en lob med ett/fåtal acini och en kort utförsgång. De minora körtlarnas kanalsystem är enklare än hos de majora och intercalated ducts och striated ducts är antingen mindre utvecklade eller så saknas de helt. Varje litet körtelpaket med ett mindre antal sekretoriska celler har en enda kort utförsgång direkt in i munhålans slemhinneyta.

Karakteristiskt för de mindre körtlarna är att de (till skillnad från de stora) har mycket liten eller inga sympatisk innervation. De innerveras huvudsakligen parasympatiskt med hjälp av kolinerg transmission. Sekretionen av saliv från de minora salivkörtlarna sker alltså p.g.a parasympatiska nervimpulser och inte alls via sympatikus. En kontinuerligt salivutsöndring sker från de minora körtlarna spontant och helt oberoende av någon reflex/stimuli.

Slemhinnespottkörtlarnas produktion av saliv utgör 7–10 procent av den totala salivsekretionen. Saliven har höga koncentrationer av högmolekylära glykoproteiner och sekretoriskt IgA. Laktoferrin, lysozym, peroxidas, fibronektin och magainin återfinns i saliv från de minora körtlarna. I saliv från von Ebners körtlar finns laktoferrin, lysozym, peroxidas och statherin. Dessa olika proteiner är viktiga beståndsdelar i den skyddande film som täcker mjuka och hårda orala vävnader. På grund de kortare gångarna reabsorberas inte så mycket salt och saliven från de minora körtlarna är därför isoton och rik på natrium.

De majora salivkörtlarna består av acini (körteländstycken som sitter i druvklasar) och omges av körtelepitelceller vilka i sin tur omges av myoepitela celler. Det finns både serösa och mukösa körtelepitelceller. De acinära cellerna tömmer sitt innehåll till skarvstycken (intercalated ducts) som i sin tur leder vidare till sekretrör (striated ducts) som samlas i en grövre collecting ducts. Uppbyggnaden av de majora salivkörtlarna kan liknas vid en pyramid där den stora och breda basen är acini medan toppen utgörs av straited ducts. Hela salivkörteln omges av en skyddande kapsel med olika septa som delar in kapseln i lober vilket innehåller ett antal sekretoriska enheter (druvklaser). Saliven som utsöndrats från enheterna i lober samlas i utförsgångar.
 * Majora salivkörtlar**

Salivsekretionen hos de majora körtlarna initieras av flertal reflexer och sekretionen regleras via nerver i det autonoma nervsystemet, framförallt av de sympatiska och parasympatiska nerverna. Acinära celler, där saliv bildas, delas in serösa respektive mukösa celler och ger sekret i olika konsistenser. Serös saliv är mer vattnig och det är denna glandula parotis producerar mest av (ca 90%). Mukös saliv är mer seg och trögflytande.

Transmittorsubstansen fäster på receptorer på den acinära cellen och det utlöses en kedjereaktion i körtelcellen. Den huvudsakliga transmittorn för det parasympatiska systemet är acetylkolin och för det sympatiska är det noradrenalin. Reaktionen börjar med att kanaler på cellmembranet på de acinära cellerna öppnas och kalciumjoner strömmar in i cellen. Vid ökad koncentrationen av Ca2+ i cytoplasman öppnas kanaler för K+ och Cl- som kommer ut i lumen. Cl- samt Na+ i lumen högre koncentration utövar osmotisk dragningskraft på vatten.

Vattnet från interstitiet (mellan cellerna) når lumen via passage igenom den acinära cellen eller paracellulärt (vid cellen). Vattnet kommer från blodet där det först passerar kapillärvägen därefter interstitiet och till slut de acinära cellerna.

Salivsekretion är en aktiv process. Saliven från lumen kallas primär saliv och kommer ändras i salivkörtelns gångsystem. I de så kallade strierade gångarna återtar/reabsorberar kroppen bikarbonat/HCO3- Cl- och Na+ (Na+ i utbyte mot K+). Detta tillsammans med det faktum att gångsystemets lumensida är impermeabelt för vatten medför att sekundärsaliven blir hypoton vid sekretion.

Salivkörtlarna innerveras både av parasympatiska (via nervus glossopharyngeus) samt sympatiska nervfibrer (facial nerver). Det parasympatiska systemet bidrar till en ökad genomblödning i salivkörtlarna samt till en aktiv salivavsöndring, saliven är då ganska lättflytande. Vid sympatisk aktivering, får man en lägre stimulans av salivkörtlarna med mindre mängd samt mer trögflytande (proteinrikt) saliv som följd.

Varför anses minora saliv vara av speciell betydelse för vårt allmänna välbefinnande?
Minora saliven är rik på muciner. Muciner består av glykoproteiner som binder till epitelceller och till tandytan. På detta sätt skyddar mucinerna slemhinnor och tänderna mot mekaniska och kemiska ansträngningar. De smörjer och håller slemhinnorna fuktiga. Genom dessa funktioner har det även en antibakteriell funktion då det binder och klumpar ihop bakterier i saliven, vilka man sedan sväljer.

Minora saliv är också rikt på glykoproteinet sekretoriskt immunglobin A (sIgA). Den mängd sIgA som tillförs till saliven från minora saliven utgör 30-35% av den totala mängden sIgA i munnens saliv. SIgA är viktigt för munhälsan då den har en antibakteriell verkan genom binda ihop bakterier. Denna ihopbindning kan ske på två olika sätt, antingen genom en antikropp-antigen bindning (specifik) eller genom att bakterierna binds till kolhydrater (ospecifik). sIgA fungerar även som ett antivirus och kan neutralisera toxiner och enzymer.

Sammanfattningsvis kan man säga att den minora saliven är viktig för det allmänna välbefinnandet då den har till uppgift att:
 * Smörja och skydda de orala vävnaderna
 * Underlätta vid tuggning, tal och sväljning
 * Verka som en del av immunförsvaret

Hur kan intag av föda stimulera salivutsöndringen?
Vid en måltid är det mycket som aktiverar processen för salivutsöndringen. Öronspottkörteln arbetar i samband med en måltid upp till en tiofaldig ökning av salivproduktionen. Det är bland annat lukten av, samt vetskapen om att det nalkas mat som kan påverka en aktiveringsprocess, i detta fall av glandula Submandibularis. Tuggning och olika smakämnen stimulerar även en salivutsöndring. Vad gäller smakämnen så är det sura smakämnen som stimulerar salivutsöndringen mest. Det beror på att surar smakämnen kräver mer saliv med dess buffrande effekt, allt för att skydda munhålan och svaljet. Föda som har mycket tuggmotstånd, till exempel kött, ökar salivutsöndringen från parotis. När man tuggar är det receptorer i tandens upphängningsapparat, paradontiet, som noterar tuggningarna och skickar vidare signaler som ökar salivutsöndring. När man sväljer föda så vidgas matstrupen, även det är en faktor som stimulerar salivutsöndringen.

Medicinering kan leda till nedsatt salivsekretion och speciellt med antikolinerga medel. Varför är det så?
I ”vilostadiet” när salivsekretionen inte stimuleras av smak eller tuggande regleras salivsekretionen av nervinnerveringar på salivkörtlarna från både det sympatiska- och parasympatiska autonoma nervsystemet. Det är det parasympatiska systemet som stimulerar salivsekretion.

I det parasympatiska systemet används acetylkolin som signalsubstans, acetylkolin utsöndras i synapserna mellan nervcellerna.

Namnet antikolinergika kommer från att dessa läkemedel hämmar eller blockerar acetylkolinets receptorer, vilket medför att signalöverföringen helt upphör eller minskar. Detta leder i sin tur till att salivsekretionen blir nedsatt.

Hur kan saliven vara övermättad med tandsubstans (Ca och fosfat)?
I saliven är kalcium och fosfat bundet till olika organiska och oorganiska komplex. De organiska komplexen är till exempel proteiner, kolhydrater och organiska syror och de oorganiska komplexen är kombinationer av kalcium-fosfat-bikarbonat. Det är genom denna komplexbindning, som tandsubstans kan vara övermättad. När pH sänks löses kalcium och fosfat i komplexen ut, vilket leder till en koncentrationsökning av fritt kalcium och fosfat. Apatiten på emaljens yta skyddas därmed från att lösas upp. En upplösning av apatit kan dock ske när kalciumdepån är uttömd och emaljens kritiska pH-värde nås.

Var är smakreceptorer i munhålan lokaliserade?
Smakreceptorerna är lokaliserade i framför allt tre områden på tungan. Den största andelen finns på tungryggens bakre del, vid papilla circumvallate, vars väggar är försedda med receptorer. De är också lokaliserade på ytan av papilla fungiforme, som främst förekommer på tungans främre del. På sidorna av tungans bakre del finns även receptorer belägna i de veck som utgör papilla foliate.

Ett litet antal smakreceptorer kan även hittas i mjuka gommens mucosa samt i svalget och epiglottis. Antalet receptorer är individuellt.

Vad menas med vilosaliv respektive stimulerad saliv och hur skiljer de sig åt vad gäller ursprung och innehåll?
Stimulerad salivsekretion utgörs av den saliv som produceras och utsöndras vid till exempel ätande. Den är anpassad för att späda ut och spjälka födan och underlätta tuggandet och sväljandet. Stimulerat saliv är ett ”vattnigt” salivflöde från parotis- och submandibulariskörtlarna. Parotis består endast av serösa körtelceller och producerar ett vattnigt sekret bestående av α-amylas. Submandibularis består av 80 procent serösa körtlar och 20 procent mukösa vilka tillverkar ett muköst sekret innehållande mycket glykoproteiner. Sublingualis har lika många av varje körtelcelltyp. Vilosekretion utgörs av den saliv som utsöndras då det inte sker någon stimulans av salivkörtlarna, alltså när tuggmuskler, kinder och tunga huvudsakligen hålls stilla. Vilosaliven utgörs av den spontana salivsekretionen som sker från de mindre salivkörtlarna, och underhålls av reflexer utlösta på grund av torra munslemhinnor och tungans rörelser över slemhinnorna. Vilosekretionen har två viktiga funktioner. Den förhindrar uttorkning av slemhinnan i mun och svalg och den skyddar munnen från oral ohälsa. Sekretet från de mindre salivkörtlarna är till övervägande delen muköst och bildar en film över de orala strukturerna.

Ange minst 4 faktorer som kan påverka grundflödet av saliv samt hur intag av föda kan stimulera salivutsöndringen. (4 p)
Salivkörtlarnas omedelbara funktioner styrs av nervösa mekanismer. Centrala nervsystemet förstärker respektive hämmar. Både sympatikus och parasympatikus utlöser sekretion. Trötthet, sömn, rädsla, vissa läkemedel och uttorkning motverkar salivsekretion. Illamående stimulerar stark salivering för att skydda munhåla/matstrupe. Följande sjukdomar nämns som exempel på bakomliggande orsak till salivläckage: neurologiska sjukdomar, cerebral pares, olika syndrom som t ex Möbius syndrom, Parkinsons sjukdom, ALS, MS. Betingade reflexer - lukt, smak, tryck i munnen, vilket sker vid intag av föda stimulerar parasympatikus och salivutsöndringen ökar. Den tuggutlösta sekretionsreflexen beror framför allt på sträckningar i parodontalligamentens så kallade mekanoreceptorer men också på belastning av den gingivala mukosans mekanoreceptorer, det sistnämnda illustrerat av det faktum att tuggning även leder till salivsekretion hos tandlösa patienter försedda med proteser.

Vi är vana vid att skildra effekterna av parasympatikus och sympatikus som varandras motsatser, och exemplen är många. Undantaget tycks utgöras av salivsekretionen, här samverkar de två systemen

Varför bör man inte ta salivprov förrän minst en timma efter intag av föda och varför bör man alltid ta vid samma tidpunkt på dygnet vid upprepat, jämförande test? 2p
Lukt, smak och tryck i munnen, vilket sker vid intag av föda stimulerar parasympatikus och salivutsöndringen ökar. Därför kan man få ett missvisande resultat på salivprovet om det tas för nära intag av föda. Salivutsöndring varierar efter tid på dygnet. Utsöndringar ökar på eftermiddagen och minskar exempelvis på natten och därför är det optimalt med ett test som görs vid samma tidpunkt på dagen för att få ett korrekt testresultat.

Ge exempel på hur sjukdom, medicinering, blodflöde och dygnsrytm kan påverka salivflödet och varför. (4p) Salivkörtlarnas är delar av det autonoma nervsystemet. Körtlarna är försedda med samma receptortyper som kroppens övriga autonomt innerverade organ. Sjukdomarna inom det autonoma nervsystemets är många. Därför påverkar många av dessa sjukdomar även salivkörtlarna. Medicinering påverkar därför också flödet av saliv på olika sätt. När man behandlar en störning i ett organ med autonoma receptorblockerare blockerar man även salivkörtlarnas receptorer. Många läkemedel avsedda för centrala nervsystemet som neuroleptika, antidepressiva och antiparkinsonmedel blockerar också de körtlarnas receptorer. Läkemedel med antikolinerg effekt kommer att medföra en minskad salivmängd då det binder till den muskarina receptorn (AcM) och hindrar den fysiologiska process som producerar salivens vätskedel. Exempel är Sjögrens syndrom som leder till muntorrhet.

Salivsekretionen ställer stora krav på blodets transport av syre, näringsämnen, elektrolyter och vatten till körtlarna – utan blodflöde ingen salivation. Salivkörtlarna och hjärtat tillhör kroppens kapillärtätaste vävnader. Alltså påverkar blodflödet salivflödet. Sjukdomar som minskar blodflödet/cirkulationen kan alltså påverka salivflödet.

Salivproduktionen följer en dygnsrytm och är som livligast på eftermiddagen och som lägst på natten då vi sover.

Varför kan medicinering med speciellt antikolinerga medel leda till nedsatt salivsekretion? (2p)
Salivkörtlarna är delar av det autonoma nervsystemet. Körtlarna är försedda med samma receptortyper som kroppens övriga autonomt innerverade organ. Många läkemedel avsedda för centrala nervsystemet som neuroleptika, antidepressiva och antiparkinsonmedel blockerar också de körtlarnas receptorer. Läkemedel med antikolinerg effekt kommer att medföra en minskad salivmängd då det binder till den muskarina receptorn (AcM) och därmed hindrar den fysiologiska process som producerar salivens vätskedel.

(Körtlarna har dock viss möjlighet att kompensera blockaden av receptorer genom att aktivera fler receptorer. Generellt sett finns här en ganska ansenlig reservkapacitet. Denna torde avta med stigande ålder, vilket är en av flera möjliga förklaringar till att äldre individer oftare drabbas av såväl xerostomi som hyposalivation.)

Ge exempel på 3 proteiner/glykoproteiner och i vilken salivkörtel som de produceras.

 * MUC 5B – från framförallt sublingualis och minora körtlar (mukösa acini)
 * MUC 7 – utsöndras i serösa acini i framförallt submandibularis
 * Agglutinin – seröst glykoprotein från parotiskörteln
 * SIgA – minor saliv är rik på sekretoriskt IgA och bildas med 30-35 % av sIgA i helsaliv tillverkas av plasmaceller i körteln

Beskriv mängden saliv som glandula parotis ger i vila resp vid tuggning.
Vila – 20 – 25 % Stim – 70 – 75 %

Varför upplever vi att t.ex. svett smakar salt?
Utvinning av salr ändrar den primära isotona saliven till en hypoton saliv. Detta har betydelse för upprätthållandet av smaklökar och deras känslighet att upptäcka salt. Genom att smaklökarna finns i hypotont kan de känna av salt vid mycket lägre nivåer än i serum. Detta gör att svett tårar och blod smakar salt.

Amylas är känt för att bryta ner stärkelse, vilken funktion tror man är dess viktigaste i munhålan.
Påbörjar nedbrytningen av maten. Amylas behöver ett visst pH och en viss temperatur för att kunna fungera. Därför slutar nedbrytningen om man spottar ut det man äter (temperaturen sjunker).

Varför har vi mest IgA i saliv och inte mer av IgM och IgG?
IgA bildas av plasmaceller i körteln och binder till pIgR (en receptor) som är en specifik för IgA. Även om det finns lika mycket IgG och IgM som IgA så blir IgA deb viktigaste antikroppen i saliv eftersom den binder till pIgR.

Hur kan salivens ytaktiva egenskaper vara av betydelse då vi äter?
Minora körtelsaliv innehåller mucin som gör det bättre att tugga och svälja.

Varför läker sår i munnen tex bitsår mycket snabbt?
Peptid tillväxtfaktorer produceras av submandibularis som kan medverka när sår skall läkas. EGF (Epidermal Growth Factor)

Varför säger man slicka sina sår?
Sammanfatta de antibakteriella och läkande faktorer som finns i saliv.

Vad menas med primär-, sekundär- och blandsaliv? (3p)
Produktionen av saliv sker i salivkörtlarna. Salivkörtlar består av två huvudtyper av celler acini som gör salivet och ”ductal cells” som modifierar salivet och via gångar överför det till munnen. Med primärsaliv menas den vätskeblandning som först bildas i acinusdelen av salivkörteln. Cl-, Na+ och vatten hamnar i lumen (även utsöndring av ett antal andra elektrolyter samt av ett stort antal proteiner som t.ex. ptyalin och/eller mucin. När nu vätskan färdas vidare genom salivkörtels gångsystem modifieras saliven och den går över från primär till sekundär. Ytterligare några elektrolyter och proteiner tillförs medan vissa elektrolyter resorberas. I de så kallade strierade gångarna återtar kroppen Cl- och Na+, Na+ i utbyte mot K+. Med blandsaliv avses den vätska som ansamlas i munhålan och som är sammansatt av exokrina bidrag från de stora salivkörtlarna (parotis, submandibular och sublingual) och de små salivkörtlarna. Dessutom innehåller blandsaliv gingival vätska och celler från munnen samt mikrober.

Beskriv vattnets väg och hur primärsaliv bildas i parotiskörteln och vad som händer vid passagen genom utförsgångarna till munhålan. (5 p)
Produktionen av saliv sker i salivkörtlarna. Salivkörtlar består av två huvudtyper av celler acini som gör salivet och ”ductal cells” som modifierar salivet och via gångar överför det till munnen. Produktionen av saliv sker i huvudsak i körtlarnas acinusdel. Sekretionen drivs av en aktiv transport av Cl- genom acinuscellen. Med kloridtransporten följer en passiv transport av Na+ mellan cellerna. Härigenom skapas elektroneutralitet i körtellumen. Den höga jonstyrkan i lumen attraherar därefter vatten (från blodet) som dels osmotiskt passerar mellan cellerna, dels aktivt transporteras genom dessa och en isotonisk lösning (isotonisk i förhållande till plasma) bildas. I acinusdelen sker vidare utsöndring av ett antal andra elektrolyter, både aktivt och passivt, samt av ett stort antal proteiner som t.ex. ptyalin och/eller mucin. När nu vätskan färdas vidare genom salivkörtels gångsystem modifieras saliven och den går över från primär till sekundär. Ytterligare några elektrolyter och proteiner tillförs medan vissa elektrolyter resorberas. I de så kallade strierade gångarna återtar kroppen Cl- och Na+, Na+ i utbyte mot K+. Natrium minskar alltså och kalium ökar. Ju snabbare salivflödet är desto mindre av jonväxling hinner ske varför salivens elektrolytsammansättning är beroende av sekretionshastigheten.

(Salivkörtlar är kraftigt innerverade med både parasympatiska och sympatiska nerver från det autonoma nervsystemet.)

Beskriv nervregleringen av sekretion från parotiskörteln. (4p)
Innervation är helt autonom. De parasympatiska fibrerna följer de efferenta (utgående) facial eller glossopharyngeala nerverna. Parotis innerveras av både sympatikus och parasympatikus. Vid salivutsöndring är det tre kranialnerver som generellt är involverade, V = trigeminus, VII = facialis och IX = glossopharyngeus. Vid salivutsöndring hos parotis är det huvudsakligen glossopharyngeus som står för de efferenta signalerna.

Auriculo temporalis...

Vilka funktioner har följande salivkomponenter:
Mucin[-et] (av l. Mucus, slem) En grupp glykoproteiner (föreningar av protein och kolhydrat) med hög kolhydrathalt, viktigt beståndsdel i slem, spott, slemväv, slemkörtlar; tjänar sannolikt som smörjmedel och ger högviskösa (mycket trögflytande el. klibbiga) lösningar.
 * Muciner**

IgA är den vanligaste antikroppsklassen hos människan. Den finns i både serum och sekret. Sekretoriskt IgA, som består av två sammanlänkade IgA-molekyler, är särskilt motståndskraftigt mot nedbrytning. En molekyl av sekretoriskt IgA S-IgA består av två grundenheter sammanbundna dels av en J-kedja (efter engelska joining 'sammanfogande'), dels av en kedja benämnd sekretorisk komponent. Den sistnämnda möjliggör att antikroppen kan transporteras genom en slemhinna.
 * S-lgA**

ett enzym som kan lösa upp mukopeptidlagret i vissa bakteriers väggar och sålunda döda bakterien; lysozym förekommer i vita blodkroppar (neutrofila granulocyter) och i makrofager.
 * Lysozym[-et]**

1. Natriumbikarbonat; 2. Jonen (HCO3-), som via laboratorieprov mätes i blod, pankreassaft m.m. Bidrar till att minska syrahalten i bakteriebeläggningen på tänderna.
 * Bikarbonat[-et] (HCO3-)**

En grupp enzymer, som finns i både växt- och djurriket bl.a. i vita blodkroppar och som katalyserar (utlöser och påskyndar) överföringen av aktivt syre från väteperoxid el. organiska peroxider för att förhindra ansamling av dylika produkter; peroxidaserna i de vita blodkropparna deltar i den bakteriedödande processen.
 * Peroxidas[-er**] (av l. per-, genom-; mycket, + g. oxys, sur, + -as, enzym)

Antikroppar med förmåga att sammanklumpa bakterier el. andra celler (t.ex. röda blodkroppar) med motsvarande antigen (antikroppsframkallande ämne) el. (bättre) immunogen.
 * Agglutinin[-er]**


 * Kolonimorfologi** (morfologi [av g. logos, kunskap, lära] formlära, läran om organismens yttre form och inre struktur numera med stor hänsyn till livsyttringar). I detta avseende då morfologi gällande bakteriekoloni.

Måttet på kraften (intensiteten) hos ett redoxsystem med avseende på hastigheten hos elektronutbytet i processen. (sidospår: Redoxsystem: varje kemisk process där samtidig reduktion och oxidation äger rum.)
 * Redox potential**

Transient (l. transiens, av transire, gå igenom) övergående, kortvarig, tillfällig; syn. transitorisk.
 * Transient flora**

Ett tunt skikt på tandytan; det första steget i en plackbildning; där de första bakterierna kan fästa.
 * Pellikel** (av l. pellicula, litet skinn) (odont.)

Avfjällning av huden; avstötning el. avlossning av ytliga slemhinnelager.
 * Deskvamation** (l. desquamati|o, -onis f., av de-, av-, bort-, från-, +squama, fjäll)